În estul îndepărtat al Rusiei
există un ținut interzis și izolat, bogat împădurit.
Acesta e Primorye.
Doar cei mai îndrăzneți călătoresc în această sălbăticie.
Dar cei care cutează sunt răsplătiți.
Ca spiritele unei lumi demult dispărute,
unele din cele mai rare animale de pe Pământ se ascund printre copaci.
S-ar putea să fie ultima șansă
de a vedea aceste creaturi extraordinare.
În curând, pădurile secrete din Primorye s-ar putea să dispară pentru totdeauna.
6 REGIUNI DIFERITE
11 FUSURI ORARE
3 ANI DE FILMARE
RUSIA SĂLBATICĂ PRIMORYE
Sălbăticia Rusiei e uimitor de vastă.
Călătoriile sunt lungi,
și vom da de înălțimile Munților Urali...
de splendidele păduri din Siberia...
de frumusețea sclipitoare a Arcticii,
și de uimitorii vulcani din Kamceatka.
Rusia e cea mai mare țară din lume,
întinzându-se pe o suprafață de peste 6,5 milioane kmp.
În estul îndepărtat al Rusiei,
regiunea Primorye rămâne izolată și virgină.
Ținutul e căminul mai multor specii periclitate
decât oriunde pe planetă.
E un loc secular,
unde unul din cei mai rari tigri de pe plenetă
se strecoară în umbră, ca un spirit regal...
...și una din cele mai mari bufnițe din lume vânează noaptea.
Multe din animalele care și-au găsit refugiu aici,
sunt în pericol de dispariție.
Pădurile din Primorye sunt și periculoase...
pentru că tăietorii de lemne vor lemnul ei prețios.
Situația pare extremă,
dar în acest ținut imprevizibil, orice e posibil,
dovada fiind cel mai faimos locuitor al Primorye.
Tigrul de Amur.
Numit după regiunea străbătută de fluviul Amur.
Toți tigri sunt rari,
dar acesta e pe locul doi în lume
și totodată cel mai mare.
În Rusia, tigrii au fost vânați până în 1947,
când au mai rămas doar 40 în toată țara.
Populația pare să-și revină,
și acum sunt aproape 500.
Acest prădător minunat a scăpat ca prin urechile acului.
Dar pentru cât timp?
Dacă pădurile continuă să dispară,
tigrul din Primorye va avea aceeași soartă ca vecinul său,
leopardul de Amur.
În sălbăticie mai sunt doar 30 din acești leoparzi
și toți trăiesc în Primorye.
În acest film remarcabil,
un leopard mascul de Amur apare din umbra pădurii.
Sunt așa de puțini astfel de leoparzi în sălbăticie,
încât e aproape imposibil să-i filmezi.
Leoparzii de Amur sunt creaturi solitare.
Un singur animal revendică
aproximativ 30 kmp de teritoriu.
Fiecare acru de pădure doborât de tăietori și fermieri,
amenință viitorul acestei feline mari.
Dacă nu vor fi luate măsuri extraordinare,
aceste specii vor dispărea pentru totdeauna.
Acest leopard nu e singura creatură
care mai rezistă în pădurile din Primorye.
Urșii asiatici negri sunt simpatici,
dar sunt foarte agresivi.
Sunt mai periculoși și decât baribalul american.
Acești urși atacă să ucidă
la cel mai mic semn de amenințare.
Atacuri neprovocate împotriva oamenilor nu sunt ceva rar.
Ghearele scurte și puternice îi ajută să se cațere cu ușurință.
Acești urși sunt vânați pentru bila
din vezica lor biliară,
folosită în medicina chineză tradițională.
Cererea depășește oferta.
Uncie pe uncie, e mai scumpă decât aurul.
În doar 30 de ani,
populația lumii de urși asiatici negri,
s-a redus la jumătate.
La marginea pădurii, pe țărm,
lucrurile par mai liniștite,
cel puțin la prima vedere.
Curentul cald din Marea Japoniei,
formează unul din cele mai bine păzite secrete ale Rusiei.
O lume subacvatică spectaculoasă,
ca oricare alta din Caraibe.
În această lume, camuflajul e apărarea supremă.
Caracatița, care își schimbă culorile și forma,
e campioana jocului de-a v-ați ascunselea.
Grădina caracatiței e un rai periculos.
Aici, pietrele sunt vii...
și mortale.
Arată ca un pește-balon inofensiv,
dar e de fapt peștele japonez fugu,
care are una din cele mai puternice otrăvuri din lumea animală.
E aproape de 1.200 de ori mai puternică decât cianura
și nu are antidot.
Otrava peștelui fugu
paralizează încet mușchii victimei,
dar nu și creierul.
E o moarte chinuitoare,
iar lucrurile sunt și mai îngrozitoare
pentru că victima e perfect conștientă
de progresul mortal al otrăvii.
Orice colț din Primorye dezvăluie câte un secret.
La 240 km de Marea Japoniei, spre interior,
la granița cu China,
se află lacul Hanka.
E cel mai mare corp de apă dulce din estul Asiei,
cu o suprafață de 1.500 kmp,
aproape cât suprafața statului Rhode Island.
Acest bâtlan pândește peștii,
dar altceva la rândul lui
îl pândește de sub apă.
Această creatură misterioasă
e o broască chinezească cu carapace moale.
Numele științific e Pelodiscus sinensis.
Lacul Hanka e ultimul ei refugiu din lume.
Habitatul ei natural dispare cu repeziciune,
iar ea e considerată una din speciile cu risc maxim de extincție.
Granița dintre Rusia și China
împarte lacul Hanka în două.
O țestoasă care înoată
în partea chineză a lacului,
riscă să ajungă ingredientul principal
al unei delicatese din bucătăria chineză, supa de broască țestoasă.
Iarna hibernează, în lacul înghețat.
Când vremea se încălzește,
profită din plin de lunile calde.
Pentru o țestoasă ambițioasă, asta înseamnă băi de soare.
Adulții, cu carapacea cu diametrul de un metru,
îi gonesc pe ceilalți din calea lor.
Nu e întotdeauna ușor.
În cele din urmă, fiecare țestoasă își găsește locul.
Fac așa în fiecare zi cât ține căldura,
oprindu-se doar pentru a mânca.
Mai multe furtuni succesive,
umflă afluenții Amurului
care se varsă în lacul Hanka.
Valurile lovesc marginea vestică a lacului,
depășind malurile nisipoase.
Vânturi puternice biciuiesc apele lacului.
Pescărușii se simt ca acasă.
După furtună,
țestoasele vin să verifice laguna formată.
Când s-a format, aici au fost prinși mii de peștișori.
Vești proaste pentru pești,
dar pentru toți ceilalți, e o masă gratuită.
Abundența de hrană,
permite țestoaselor să fie mofturoase.
Mănâncă doar capul peștilor.
Peștii însă, trebuie să se ferească
nu numai de țestoase.
Ținutul Primorye e casa
unora din cele mai rare și ciudate animale de pe Pământ.
În lacul Hanka, un pește misterios e la pândă.
Pentru ferocele pește cap de șarpe,
această baltă redusă
e ca un bufet rusesc.
Seamănă cu un țipar musculos, lung de 1,20 m.
Această creatură de coșmar poate părăsi apa
și trăi pe uscat până la trei zile.
Un salt și peștele e pe uscat.
A ratat ținta,
dar se întoarce în apa lacului Hanka,
continuând să vâneze.
Țestoasele chinezești se întorc la mal,
pentru a-și depune și îngropa ouăle în nisip.
Acest câine enot e hotărât
să găsească cât mai multe ouă posibil.
Spre deosebire de alți câini,
câinii enot se mișcă încet și nu urmăresc prada.
În schimb, mirosul
îi ajută enorm în detectarea hranei.
Au un miros foarte fin, dar vedere slabă,
așa că se sperie foarte ușor.
În cele din urmă, stăruința câinelui enot e răsplătită.
Are șansa de a găsi cât mai multe ouă.
Și are și mult timp la dispoziție.
Ouăle vor ecloza peste 60 de zile.
Puii care vor supraviețui inundațiilor și prădătorilor
vor alerga disperați spre apă.
Pentru aceste țestoase minuscule viața e plină de pericole.
Traversarea spre țărm e o călătorie periculoasă.
Rudele nu-ți oferă prea multă protecție.
Puii sunt pe cont propriu.
Unii se ascund la marginea țărmului,
plutind ca niște frunze, în speranța că vor păcăli prădătorii.
Apoi se ascund printre frunzele de lotus.
Dar prădătorii pândesc și aici.
Peștii cap de șarpe sunt mereu la pândă.
Această țestoasă vrea să mănânce și nu e conștientă de pericol.
Are noroc și din nou peștele ratează masa.
În partea de sud-est a ținutului Primorye curge
unul din cele mai cunoscute fluvii din Rusia.
Amurul.
Formează pe o lungime de aproape 3.000 km, granița
cu China.
Sutele de afluenți virgini
ai Amurului,
sunt arterele vitale ale pădurii Sihote Alin.
Ierburile bogate de pe maluri, ascund
o lume secretă.
Într-o baltă liniștită, broaștele se curtează.
Nici măcar țânțarii uriași,
nu le întrerup elanul amoros.
Deja, o armată de mormoloci clipocesc în apă.
Pe mal însă,
urmele de pe nisip ne conduc spre un ucigaș ascuns în copaci.
În estul îndepărtat al Rusiei,
pădurile dese din Primorye,
adăpostesc unele din cele mai rare creaturi de pe Pământ...
...cum ar fi periclitata bufniță pescar.
Doar 2.000 au mai rămas în sălbăticie,
majoritatea în Primorye.
Dar așa cum aceste păduri străvechi sunt pline de lemn,
această bufniță luptă pentru viața ei.
Cuibărește doar în scorburi,
de perefrat în apropierea apei,
unde poate pescui ușor, tot anul.
Veverițele sunt norocoase.
Astăzi nu sunt pe lista de bucate a bufnițelor.
Trebuie să-și caute masa.
Veverițele își ascund mereu hrana,
dar memoria le ține doar trei zile...
așa că uită mereu unde e comoara
și trebuie să caute insistent, în speranța să găsească ceva.
Unele caută să profite.
E mai ușor să prăduiești cămara altuia.
Pe măsură ce lumina scade, începe tura de noapte.
Bufnița pescar
nu e numai cea mai rară din lume,
dar și cea mai mare,
atingând 70 cm înălțime
și o greutate de aproape 4,5 kg.
Când ești așa de greu, e mai ușor să mergi decât să zbori,
de asta bufnițele vânează pe malul râurilor.
Adulții pot pândi ore întregi înainte să atace.
Puiul înfometat, înfulecă lacom peștele.
Puii trebuie hrăniți cu pește toată noaptea, în fiecare noapte,
pentru a căpăta putere atunci când vor părăsi cuibul,
peste o lună.
Părinții trebuie să se hrănească și ei
și vânează până în zori.
Foarte rar pot fi văzute aceste bufnițe ziua
și acum pentru prima dată,
bufnița pescar
a fost filmată vânând noaptea.
Adulții pândesc ore întregi, în așteptarea momentului potrivit.
Are o vedere nocturnă perfectă...
...care-i permite să vadă și cel mai mic peștișor din apă.
Rareori ratează.
În curând, în Primorye va sosi musonul.
Din iulie până în septembrie, pădurea pare o junglă,
cu un metru de ploaie care îmbibă pământul.
Scorbura bufniței, e plină ochi.
Puiul bate din aripi,
în încercarea de a se usca.
Se ascunde sub frunze
așteptând ca ploaia să se oprească.
Dacă rămâne ud leoarcă, penele fiind în formare,
riscă hipotermia.
În apropiere, urșilor negri asiatici nu le pasă de ploaie.
Sunt concentrați pe o altă direcție importantă,
hrana, și nu le pasă de vreme.
Spre deosebire de vecinii lor, urșii bruni,
cei asiatici sunt erbivori.
Mănâncă aproape orice,
dar au nevoie de alimente grase, precum alunele,
care să-i ajute să se îngrașe.
Vor avea nevoie de grăsime, pentru a le ține cald
în timpul hibernării.
Urșii asiatici smulg scoarța de pe copaci,
și ling seva pentru un plus de nutrienți.
Iarna e pe aproape
și urșii care nu au adunat suficientă grăsime să supraviețuiască iernii
pot muri de foame.
Ținutul Primorye, din estul îndepărtat al Rusiei,
e acoperit de păduri dese.
Râurile sale se umflă cu ploile musonice.
Apele acoperă pantele munților.
Pârâurile se transformă în râuri furioase
iar copacii cad ca popicele.
Curenții puternici cară trunchiuri masive de plop și ulm
pe care le lasă în urmă după retragerea apelor.
Resturile aduse de ape sunt împrăștiate peste tot.
Grădina din fața casei puiului de bufniță pescar s-a schimbat,
dar el s-a uscat și e dornic să exploreze.
Pe măsură ce se apropie momentul zborului,
trebuie să învețe să-și folosească ghearele uriașe și aripile puternice.
Are șase săptămâni
și aproape 60 cm înălțime
și cântărește aproape cât părinții.
A învățat să-și aranjeze aripile.
E foarte important să și le înfoaie după ploaie,
pentru a-și păstra căldura.
La căderea nopții,
începe serenada broaștelor pentru împerechere.
Pentru familia de bufnițe,
corul broaștelor e ca o chemare la masă.
Chiar și bufnițele s-au săturat de pește.
Între timp, un câine enot pândește dedesubt.
E cel mai primitiv dintre câinii sălbatici,
lung de doar 50 cm.
Cocoțate pe craca lor, bufnițele privesc
cum adulmecă enotul.
Poate auzi broaștele,
dar vederea lui slabă e compensată de mirosul fin.
Vânătoarea de noapte a fost un succes
atât pentru enot cât și pentru bufnițe.
Uriașa pădure Sihote Alin, se întinde spre est până la țărm,
aproape de marginea mării.
Aici, țărmul stâncos e casa unei alte comunități.
Cerbul sika s-a adaptat unei probleme
specifice mediului de aici.
Ploaia constantă, zăpada și ceața,
spală solul de mineralele esențiale,
care se găsesc de obicei în pădure.
Pentru a-și îmbunătăți dieta,
căprioarele vin la țărm să mănânce varec sărat.
Tigrul de Amur, o felină rară și periculosă,
pândește în pădure, așa că ieșirea pe teren descoperit e periculoasă
și cioporul trebuie să fie atent.
Și au și de ce.
Unul din cei mai mari prădători ai lumii e în apropiere.
În îndepărtata regiune estica din Primorye,
cel mai mare prădător din Rusia iese la vedere.
Cu o greutate de aproape 400 kg, masculul
trebuie să mănânce aproape 8 kg de carne pe zi.
Căprioarele sunt hrana lui favorită,
dar turma a fugit deja de pe țărm.
Se va mulțumi cu un hoit.
Acest tigru e unul dintre cei 500 rămași în sălbăticie.
Fiecare tigru are nevoie de un teritoriu de aproape 800 kmp.
Acest tigru nu-și permite să treacă pe lângă o masă.
Un tigru de Amur poate mânca odată 40 kg,
aproape o zecime din propria greutate.
Ziua în amiaza mare, e nervos.
Mănâncă stânjenit.
Ceva nu e în regulă.
Poate camera de filmat,
deși e ascunsă la peste 800 m distanță.
Tigrii de Amur nu au dușmani naturali, cu excepția oamenilor,
care i-au adus aproape de dispariție.
În fiecare an, peste 30 de tigri sunt vânați în Rusia de braconieri.
Aproape 10% din întreaga populație.
Defrișarea în creștere și agricultura
le amenință biotopul,
așa că nu e surprinzător că stau mai mult ascunși.
E greu să renunți la o masă gratuită,
și mai ales în favoarea ciorilor.
După ce dispare,
se dezvăluie motivul stării sale de anxietate.
Incredibil, un al doilea tigru.
Să filmezi un tigru de Amur în sălbăticie
e ceva extraordinar,
dar să filmezi doi e ceva miraculos.
E greu de crezut ca s-ar putea să vină o zi
când să vedem un singur tigru în sălbăticie
va fi nu ceva neobișnuit, ci imposibil.
Tigrul a plecat,
iar vulturii se ospătează cu hoitul,
în timp ce ciorile și vulturii de mare împart rămășițele.
Ciorile mai mici compensează prin insistență.
La câțiva kilometri de țărm,
camerele surprind un eveniment deosebit.
Acum un an,
mii de efemeride și-au depus ouăle pe fundul lacului.
Acum nimfele s-au transformat în adulți
și sunt gata să zboare.
Două momente uimitoare,
în zori și la asfințit,
un roi de nimfe înaripate, ca niște zâne micuțe,
se ridică din lac.
La început sunt mii...
Apoi milioane...
Și în final miliarde.
În 24 de ore, efemeridele se împerechează în zbor,
își depun ouăle în apă,
și apoi mor. Misiune îndeplinită.
Nu se opresc nici măcar să mănânce,
devin masă pentru alții.
Apoi ceața argintie dispare pentru încă un an.
E septembrie
și temperaturile încep să scadă în Primorye.
Pe dealurile împădurite din pădurea Sihote Alin,
copacii devin aurii.
Timpul e scurt pentru animale.
Trebuie să găsească hrană și adăpost înainte de sosirea iernii
în doar câteva săptămâni.
Moscul consumă ultimele frunze
înainte ca totul să fie acoperit de pătura de omăt.
Masculii au colți scurți, în loc de coarne,
care le-ar încetini mișcările
prin pădurea deasă.
În apropiere, doi pui de urs asiatic
înfruntă prima lor toamnă.
Mama lor i-ar duce la vizuină
pentru a hiberna, dar nici urmă de ea.
Șansele de supraviețuire ale puilor sunt foarte mici în lipsa mamei.
În estul îndepărtat, în ținutul Primorye,
temperaturile scad și toamna se apropie.
Acești pui de urs negru asiatic, în vârstă de un an
au nevoie de mama lor
dacă vor să supraviețuiască iernii.
Dar ea a dispărut.
Se pare că a fost victima braconierilor.
Totuși, puii au o șansă
să supraviețuiască iernii aspre dacă găsesc repede un bârlog.
Cel puțin un pui se pare că știe ce face.
Fratele lui e mult mai relaxat, dar nu mai are timp.
Pe lac, lotușii au murit.
Apele înghețate îi vor conserva timp de șapte luni
cât timp iarna acoperă totul cu pătura de omăt.
Gerul a conservat deja trestiile.
Agerii pițigoi-papagal vânează insecte ascunse în tulpini.
Ele vor susține păsările în timpul lunilor grele.
În ianuarie, iarna își intră total în drepturi,
temperaturile scad
până la -6°C.
Râurile pădurii sunt acoperite de un strat lucios de gheață.
Dedesubt, viața încetinește.
Peștișorii vor supraviețui dacă în apă rămâne suficient oxigen.
Unele broaște deviază sângele sub piele,
luând oxigen din apă.
Ritmul inimii încetinește și se poate opri
dacă temperaturile scad sub cea de îngheț.
Cei care nu s-au dezvoltat și-au ratat șansa.
Țărmul e ultimul atins de iarna grea.
Gheața se adună încet pe la margini.
Rațele arlechin vor pleca în curând spre zonele calde.
Între timp, țopăie la mal în valuri ca niște dopuri de plută
și se scufundă sub curenții puternici
după creveți, melci și pești.
Pot sta sub apă 15-20 de secunde.
Vecinii rațelor, focile largha,
nu sunt atât de active.
Fiind lungi de doi metri și acoperite cu grăsime,
nu se tem de iarnă...
...mai puțin când gheața le întrerupe statul la soare
și le îngreunează ieșirea din apă.
Își petrec aproape toată iarna înotând în apele reci,
fără să le pese de frig.
Hrana favorită sunt scrumbiile,
dar pentru că acestea urcă la suprafață numai noaptea,
focile își pierd ziua în mod plăcut.
În scurt timp, sosește zăpada în forță,
oprind parcă timpul în loc.
Un jder indian se bucură de prima zăpadă
precum un copil.
Acest mamifer micuț, înrudit cu nevăstuica și jderul american,
e în număr mare în Primorye.
În curând, când dispare noutatea,
asprimea iernii poate șoca chiar și acest jder jucăuș,
iar acest ținut extraordinar va îngheța.
Cât timp însă acest ținut virgin e protejat,
primăvara va veni din nou
dezvăluind una din cele mai bogate colecții de animale din lume.
Peste ele domnește tigrul de Amur.
Primorye e ultimul lui refugiu și singura lui speranță.
De acum, viitorul felinei și cel al pădurii
e pe muchie de cuțit.
Acest tigru minunat s-ar putea să se apropie
de sfârșitul domniei sale milenare.
Sau poate deveni un simbol al speranței
pentru uriașa pădure primordială
și pentru minunatele animale pe care le adăpostește.
Primorye e refugiul unora din cele mai rare
și extraordinare creaturi de pe planetă.
Râurile și mlaștinile din bazinul Amurului
dețin povestea triumfului naturii...
dar și a tragediilor.
Această sălbăticie epopeică deține multe secrete
pentru cei care îndrăznesc s-o exploreze.
Dar cel mai ascuns secret dintre toate
e cel prin care creaturile care-l revendică pentru ele
vor fi cu noi și mâine.
Traducerea © Pogăru'